När+Sara+fick+en+propp+i+benet

=När Sara ficken propp i benet=

En dag började det värka i mitt knäveck. Det känndes lite som träningsvärk. Det gick inte över utan gjorde ondare och ondare för var dag. När jag hade haft ont i en vecka så gick jag till vårdcentralen. Läkarna på vårdcentralen gav mej kryckor så att benet skulle få vila lite. Några dagar senare var jag hos min lillasyster Malin. Malin jobbar som sjuksköterska. Hon tittade och kände på mitt ben som var varmt och blåaktigt. Malin sa att hon trodde att det var en propp. Jag trodde inte på henne dels för att hon är min lilla syster, du vet väl att stora syrror alltid har rätt. Dels för att jag visste att om om jag verkligen hade en propp i benet så hade jag varit tvungen att gå till sjukhuset, jag tycker att sjukhus är läskiga och luktar konstigt. Trots allt gick jag tillsjukhuset nästa dag, jag lovade mamma....

Läkarna kände och klämde och tittade på mitt ben, sen skickade de mej till röntgen. De sprutade in en vätska i en blodåder i min fot. Röntgen bilderna visade hur det såg ut inuti mitt ben. Blodet innitu min blodåder hade stelnat, koagulerat, på samma sätt som blodet stelnar och bildar en sårskorpa om du börjar blöda när de går hål på ditt skinn. Att blodet koagulerar och täpper till hålet på skinnet så att det slutar blöda är ju bra. Men när blodet stelnar inne i kroppen är det farligt. Mitt blod kunde ju inte rinna som det skulle genom benet och vidare till hjärtat igen. Jag fick en medicin av doktorn som gjorde mitt blod tunnare så att det kunde rinna lättare genom mina blodådror. Jag åt medecinen i ett halvår ungefär, under den tiden fick jag vara extra försiktig så att jag inte skulle slå mej. För om jag började blöda skulle det ta lång tid innan blodet koagulerade och jag slutade blöda.