Nar+Pia+brot+armen

Detta hände när jag var 12 år och gick i sjätte klass. På lunchrasten lekte vi en pjettlek och jagade varandra. Jag krockade med en klasskamrat och trillade baklänges och tog emot med armarna. Det gjorde rejält ont i vänster arm men jag låtsades som ingenting. Dels ville jag att det inte skulle vara något, dels skulle vi ha stor uppvisning nästa dag på gympan och det ville jag inte missa. Sista lektionen denna dag var det gympa och då skulle vi öva inför uppvisningen. Jag var med och kämpade trots att det gjorde enormt ont i armen. Den enda som visste något var min kompis Anette som tyckte jag var knäpp som var med. Själv avskydde hon gympa och hade gärna bytt med mig för att slippa. Vår lärare var lite besviken på min insats, hon tyckte att jag gott kunde ta i lite bättre och sa att hon hoppades att jag skulle vara piggare nästa dag. Senare på eftermiddagen när min mamma kom hem bröt jag till slut ihop och började gråta och berättade allt för henne. Vi åkte till sjukhuset och armen var givetvis bruten och jag fick gå med gips i flera veckor. Gymnastikuppvisningen missade jag men det kom fler som jag kunde vara med på. Jag älskade gymnastik och höll på med det till jag var över 30 år.